EN ORIGINALSERIE FRÅN NETFLIX
Det är inget att diskutera!
Jag straffade dem för deras illdåd!
Din ulv i fårakläder!
Återvänd till helvetet!
Och nu, när du dödat mig är vi desamma.
Må du brinna med resten av brottslingarna.
Nu måste jag leva med min synd.
I resten av mitt liv!
Gårdagens pjäs var så bra.
Du borde ha följt med, Violet.
Om du menar Röd Djävul så läser jag pjäsen just nu.
Jag är så avundsjuk.
Jag hade så gärna velat skriva åt Oscar Webster.
Det betyder väl att du får läsa hans nya verk först?
Det blir hans första verk på ett tag.
"Nu måste jag leva med min synd.
I resten av mitt liv."
Här är fyra begäran om brev.
Så många?
Violet är mer efterfrågad sen de publicerade kärleksbreven.
Du.
Talade du med henne om hennes major?
Nej.
Jag undrar bara eftersom hon verkat så tankfull på sistone.
GENETRIX ROSWELL-REGIONEN
Vem är det?
Tjänsten automatisk minnesdocka.
Vad är det?
Ett nöje att träffas.
Jag reser vart som helst för era behov.
Automatisk minnesdocka
Violet Evergarden till er tjänst.
Där stod det en flicka.
Hon hade samma hårfärg som flickan jag ville träffa igen.
Jag kan inte ens säga hennes namn för det gör mig sorgsen.
Vilken överraskning.
Jag förväntade mig inte ett barn.
Om du inte är nöjd
-kan jag ordna en annan docka. -Nej, så länge du kan skriva.
Min hälsa har inte varit den bästa.
Jag är hemskt ledsen,
men jag måste be dig avstå från alkohol medan vi arbetar.
Då kan jag inte skriva!
Jag ska skriva.
Så vi börjar i morgon bitti.
Du är lite besvärlig.
-Ska vi skriva i detta rum? -Här eller på terrassen.
Mitt kontor är lite för litet.
I så fall...
-Vad hände med handen? -Jag förlorade den i kriget.
Men det påverkar inte mitt arbete.
Herre.
Jag har städat utrymmet för en bättre skrivmiljö.
Jag har med min egen skrivmaskin.
-Har du papper att skriva på? -Nej. Det säljs i affären i hamnen.
Gå och köp det.
Och middag med, när du ändå är ute. Jag vill ha carbonara.
Herre.
Jag är skribent, inte piga.
Du är besvärlig.
Jag har alla ingredienser du behöver.
Tack så mycket.
Vad är det? Är det nåt fel på det?
Nej, jag undrar bara hur jag ska laga detta.
Knäck ägget och separera gulan.
Gulan?
Vad gör du?
Jag provar på matlagning.
Det är ganska bra för ett första försök.
-Ska du inte äta? -Jag ska äta senare.
Jag förstår.
Vad gör du?
Var är alkoholen som fanns här?
Jag gömde den.
Den hindrar skrivprocessen.
Och det är inte bra för din hälsa.
Jag ska behålla dem nu.
Sen har vi Olives replik.
"Vi måste korsa denna elddal
för svärdet som ska dräpa monstret."
Scendirektiv. "En vattenande kliver in."
Andens replik.
"Jag ska släcka elden åt er.
Sen kan ni korsa dalen."
Så de kan korsa den? Tack gode Gud.
Scendirektiv. "Den brinnande elden släcks."
Hur ska den släckas?
Om de drar in det röda tyget som fladdrar runt
ser den ut att ha släckts.
Jag förstår. Uppfattat.
Vad tycker du?
Är det bra?
Hur ska jag säga det?
Ja?
Det känns som att jag är med om det trots att det aldrig hände på riktigt.
Jag känner ofta som flickan Olive.
Känner mig glad och ledsen.
Känner mig osäker.
Varför då?
Det är för att du känner vad huvudpersonen Olive känner.
Du känner empati med Olive.
Jag är lättad över att du känner så.
Det är första gången jag skriver en barnpjäs.
Kommer Olive att kunna korsa elddalen,
hitta svärdet och dräpa monstret?
Ja, men på vägen förlorar hon förmågan att tala med andarna.
Åh, nej.
Hur ska hon ta sig hem då?
Hon förlorade sin båt.
Det har jag inte kommit på än.
Det måste du.
Du måste,
för hon måste tillbaka till sin far.
Har du nån idé?
Vädret är fint i dag.
Nej, det är för fint.
Herre.
Vad är detta?
Det är bara ett paraply.
Hurså?
Det är verkligen vackert.
Jag behöver...
...en liten paus.
En dag...
Jag lovar att visa dig en dag.
Sluta!
Sluta, är du snäll.
Förlåt mig.
-Jag... -Nu räcker det!
Det räcker nu.
Åk hem.
Då blir pjäsen inte färdigskriven.
Ingen får höra Olives berättelse.
Är det nåt du döljer för mig?
Jag kan inte läsa av de känslorna.
Jag ber om ursäkt.
Jag kan inte skriva mer.
Men det får inte sluta såhär.
Därför tänkte jag
att jag skulle avsluta sagan jag berättade för Olivia.
Olivia?
Ja.
Min dotter.
Jag flyttade hit med min dotter efter att ha mist min fru i en sjukdom.
Detta var vårt sommarhem.
Hon var ledsen över sin mamma.
Men...
Men hon visade det aldrig.
Istället hjälpte hon mig så att jag kunde fokusera på arbetet.
Min dotters favoritsaker var ett paraply...
...och vattenfåglar.
Jag är avundsjuk.
Jag vill också försöka korsa sjön.
Tror du att jag kan gå på bladen?
Kanske om du låter vinden bära dig med paraplyet.
Olivia!
Det gick bra.
Jag ska korsa sjön.
Det lovar jag att visa dig.
Okej, pappa?
Och sen...
...efter att ha grälat med läkarna
valde jag att ta med henne hit för att tillbringa den tid hon hade kvar.
Det var skönt att se henne le igen.
Dagarna var tysta och varma.
Men...
...mitt enda hopp...
Varför tar Gud det som är allra viktigast för mig?
Att skiljas från nån betydelsefull...
Att aldrig få se dem igen...
Att det var så sorgligt...
...och smärtsamt visste jag inte.
Jag är ledsen för tidigare.
Nej, det är du som lider.
Jag ber om ursäkt för att jag tappade fattningen.
Jag skriver klart den.
Olives saga.
Flickan ska komma hem och få träffa sin far igen.
Oavsett hur svårt det är ska hon få ett lyckligt slut.
Både huvudpersonen och publiken blir glada.
Jag gör det.
Monstret faller.
Olive.
"Vi dräpte monstret."
Vattenanden.
"Bra gjort."
Vindande.
"Vi måste återvända till andevärlden."
Eldanden. "Nu säger vi adjö."
Olive är fastfrusen.
Hur får vi hem Olive nu?
Ska hon ta ett plan, eftersom hennes båt sjönk?
Nåt mer fantasifullt.
Om hon var fågel kunde hon flyga.
-Ett flygande paraply, då? -Det går inte.
Jo, då!
Vindanden dyker upp en sista gång och säger:
"Olive, öppna ditt paraply."
Kan du prova att öppna paraplyet åt mig?
"Paraplyet är dina vingar. Du bärs iväg om du flyger för högt.
Så kliv på havets vågor, flodens stenar
och löven på sjön."
En vacker idé.
Visst? När hon kommer hem får hon träffa sin far igen.
Och det första hon säger när de återförenas efter att hon korsat havet...
Vad ska det vara?
"Jag är hemma."
Nej: "Far?"
Har du skrivkramp igen?
Kan du gå därifrån mot mig? Jag vill visualisera det.
Det kan jag.
Över de fallna bladen på sjön om du kan.
Uppfattat.
Det där sista var bara...
Jag är så avundsjuk.
Jag vill också korsa sjön.
Tror du att jag kan gå på löven?
En dag...
Jag lovar att visa dig en dag.
Okej, pappa?
Jag önskar att jag fick höra dig kalla mig det tusen gånger till.
Jag önskar...
...att du inte dött.
Om du bara fått leva och växa upp...
Det önskade jag för dig.
Såg du det där?
Jag tror att jag tog tre hela steg.
Herre?
Vad är det?
Mår du inte bra?
Efter att ha fått detta mirakel sa jag:
"Jag tror inte att det finns en Gud, men om det gör det så är det du."
Får jag verkligen behålla paraplyet?
Ja.
-Jag trodde att jag kunde flyga längre. -Du kom långt nog.
Du lyckades uppfylla Olivias "en dag"-önskan.
En dag?
Farväl.
Tack för att du använde tjänsten automatisk minnesdocka.
Nej, du ska ha tack.
Violet Evergarden.
Med samma hand som tog så många liv,
skriver du brev som för folk samman?
Du inser inte att din kropp brinner upp
på grund av allt du gjort.
-Jag är inte... -Du brinner.
Du kommer att förstå vad jag sa en dag.
Och då kommer du att förstå att du har många brännsår.
Major.
Lev.
Får jag det?
Var fri.
Jag användes som vapen för att döda folk. Förtjänar jag att leva?
Jag har nog tagit så många "en dag"-önskningar.
Och de personerna hade troligen älskade.
Jag brinner inte.
Det gör jag.
Jag brinner inte.
Det gör jag.
Elden sprider sig över kroppen för allt jag gjort.
Jag brinner.
Nämen...
Det är ju Violet!
Frun.
Ursäkta mig för att jag var så oförskämd.
Jag ber om ursäkt för att jag sårade dina känslor.
Violet, be inte om ursäkt för det. Sluta buga.
Jag är så tacksam för hur långt du har kommit.
Gilbert kan säkert vila i frid också.
Vila i frid?
Du sa att han levde!
Majoren är väl trygg?
Det är...
Han lever väl?
Förlåt. Jag kunde bara inte förmå mig själv att berätta.
Efter den sista striden
hittades du ensam på marken under en kyrka.
Han knuffade troligen bort dig precis innan den bombades.
Vi hittade inte hans kropp, men vi hittade hans ID-bricka.
-Därför är han saknad i strid. -Så vi vet inte.
-Men med tanke på situationen... -Majoren är vid liv.
-Violet... -Han lever!
Violet, försök att förstå, han är redan...
Jag vägrar. Jag förstår inte.
Hur kunde bara jag överleva?
Majoren var där med mig.
Och han...
Även om det är svårt så måste du acceptera det.
Violet!
Undertexter: Tomas Lundholm